ZA JIMA
Christchurch, Nova Zelandija, mesto letal.
Ko v Canterbury pride pomlad, v gozdovih parka Hagley
zlato zacvetijo narcise.
V bližini so visoke zgradbe, živahne ulice in osrčje mesta,
Trg katedrale.
Canterburyjska univerza, mogočne stavbe iz sivega kamna,
senčne arkade. Tu je lord Rutherford začel svojo kariero.
Dekliška gimnazija stoji na Cramlerjevem trgu,
le lučaj stran pa so prostrani travniki parka Hagley
z igrišči za številne športe.
Spomladi, poleti in jeseni so vrtovi Christchurcha
barviti in veseli.
Ja, Christchurch, Nova Zelandija, mesto letal.
Mama!
Mama je hudo poškodovana! -Prosim, pomagajte nama!
V letih 1953 in 1954 je Pauline Yvonne Parker v svojih dnevnikih
pisala o prijateljstvu z Juliet Marion Hulme.
To je njuna zgodba. Dnevnik sestavljajo izvirne
Paulinine besede.
NEBEŠKA BITJA
V glavnih vlogah
Glasba
Scenarij
Sedite!
Režija
Imperfekt subjunktiva kot tudi imperfekt indikativa
označujeta pretekla dejanja. Il voulait, qu'elle lui donnt
de l'argent. Naj to katera prevede. Hitro!
Želel je, da mu da denar. -Dvigni roko. Pri moji uri
ne boste govorile brez dovoljenja.
Dobro jutro, dekleta. -Dobro jutro, ga. Stewart.
Sedite.
Gdč. Waller, razred, to je Juliet Hulme.
Juliet prihaja iz St. Margaret, pred tem pa je nekaj časa
preživela v Queenswoodu v Hawkes Bayu.
Pravzaprav sem iz Anglije, ga. Stewart. -Seveda.
Njen oče je dr. Hulme, rektor canterburyjskega kolidža.
Juliet je prepotovala ves svet. Prepričana sem,
da bo z veseljem zaupala svoje vtise iz eksotičnih dežel
dekletom iz 3. A. Prepuščam vam jo, gdč. Waller. Juliet...
Sem lahko sedeš, Juliet.
Pri urah uporabljamo francoska imena. Lahko si izbereš svoje.
Nepravilni glagoli v subjunktivu prezenta...
Je doutais, qu'il vienne. -Oprostite, gdč. Waller,
zmotili ste se. To je pravzaprav govorjeni subjunktiv.
V navadi je, da vstaneš, če govoriš z učiteljem,
Antoinette.
Morali bi napisati "vŚnt".
Verjetno sem napak prepisala iz svojih beležk.
Nikar se ne opravičujte, gdč. Waller. Tudi meni je bilo težko,
dokler nisem zapopadla. -Hvala, Juliet.
Odpri knjigo na strani 17.
Danes bomo slikale žive modele. Razdelite se v pare
in se dogovorite, katera bo pozirala in katera risala.
Juliet, ti nimaš para. -Je že dobro, zmogla bom.
Pauline, imaš ti koga?
Dobro, pridi sem in bodi Julietin par.
Spremeni barve. Malce temneje. Zelo lepo, Joan.
Sveta nebesa, Juliet! Kaj pa je to? -Sveti Jurij in zmaj.
Kje pa je Pauline? -Nisem še prišla do nje. Mislila sem jo
posaditi na skalo, pa mi je zmanjkalo prostora. Oprosti.
Ne vem, če ste opazili, a sveti Jurij je podoben
največjemu svetovemu tenorju, Mariu Lanzi. -Zelo bistro,
a pričakujem, da se boš držala mojih navodil. Začni še enkrat.
Tvoja risba je sijajna.
O, skuše. Jutri jih bomo pojedli za kosilo. -Pojejmo jih zdaj,
dokler so sveže, Nora. -G. Bayliss ne mara rib.
Sploh pa imam|jagnjetino v hladilniku.
Oprostite, bi smel zavrteti to ploščo? -Bi tebi teknila skuša?
Nisem ravno ljubitelj rib. -Si zapravljal, kaj?
V redu je. Saj imam denar za najemnino.
Zdravo! -No, kako je šlo? -Dobila sem petico, mama.
Pusti zdaj to. Po večerji se bomo dogovorili. Zavrti ploščo.
Doris Day? -Meni se zdi zelo nadarjena.
MARIO LANZA
V tej hiši|moraš biti hiter, poba.
Hej, kaj ni to tisti slavni irski pevec, Mari O'Lanza?
Italijan je, očka. Največji svetovni tenor.
...Izpolnjuješ sanje, ki jih sama navdihuješ,
z vsako svojo sladko željo. Bodi ljubezen moja
in s svojimi poljubi me podžgi... -Nehaj!
To je vse, kar potrebujem... -Vse boš pokvaril!
Našla bova obljubljeno deželo ljubezni... -Proč pojdi!
Leva, desna...
Smem še enkrat pogledati?
Zelo impresivno.
Se je smem dotakniti?
Tudi jaz imam brazgotine. Na pljučih.
Med vojno sem dolge mesece preležala zaradi bolezni dihal.
Mamica in očka sta me poslala okrevat na Bahame.
Pet let ju nisem videla. A zdaj smo skupaj
in mama mi je obljubila, da me nikoli več ne zapustita.
Tudi jaz sem bila celo večnost v bolnišnici. Zaradi noge.
Prestala sem kup operacij. Osteomilitis ti uniči kosti.
Dve leti je trajalo, da so spavili ves gnoj iz nje.
Glavo pokonci. Vsi najboljši ljudje imajo slaba pljuča
in obolenja kosti. To je tako grozovito romantično.
Zdravo, Paul.
Zlobni princ Ganimade beži!
Ujemi ga, Paul!
Hitreje!
Pridi!
Lump se je zavlekel|pod zemljo.
Zaboga, Johnty!|Nehaj!
Pojdi stran, igre je konec. Daj, poberi se.
Žal mi je.|O, bog!
Žal mi je. -Ni pomembno. -Seveda je. To je Mario.
Kaj, zaboga, je pa to?
Sendviči z jajci in lososom. Pred več dnevi sem ti jih dala.
Se mi je zdelo, da smrdi po smodniku.
Henry, nepopravljiv si. Človek ti še kosila ne more zaupati.
Mama! -Pozdravljena.
Johnty je zlomil Paulinino ploščo. -Ojej.
Kupiti ji moramo novo. -Bi morda skodelico čaja?
Ne, hvala.
Juliet nam je govorila o tebi. Menda imaš rada opero?
Katero bomo poslušali?
Juliet, oče poskuša študirati. -Naj študira med poslušanjem.
Pojdita še malo ven. Hitro bom končal.
Mario!
Paul!
Moj bog, Paul! Si v redu?
Mislim, da umiram. -Nikar!
Nikar, prosim te.
Paul!
Čebulo si jedla.|-Ti, packa!
Mislila je, da bo skrila iskrice v svojih očeh,
a zanikati ne more, da iskrice ima v očeh.
...kot da angela videl sem...
Moja draga pa lahko le vzklikne...
Rada bi videla, da James Mason posname verski film.
Krasen Jezus bi bil.
Očka pravi, da je Biblija polna bedarij.
Toda vsi bomo šli v nebesa.
Jaz že ne.
Jaz bom šla v četrti svet.
Podoben je nebesom, le boljši, ker tam ni kristjanov.
To je raj glasbe, umetnosti in čistega užitka.
James bo tam. In Mario. Le da bosta onadva svetnika.
Sveti Mario!
Znan bo kot "on".
On.
On. -On.
Ta. -Ta.
Tisti. -Tisti.
Tisto. -Nikakor ne! Orson Welles?
Najodvratnejši človek na svetu!
Slaviva svetnike.
Svetnike.
Čudovito, mama. -Dobil sem nogavice! -O, Wendi.
Hvala.
Od očka.
Mario Lanza! Hvala!
Upam, da bo v redu. Od Whitcomba in Tombesa je.
PRIROČNI DNEVNIK|ZA LETO 1953
Odločila sem se, da bom v novem letu bolj strpna do drugih.
Ocvrtki! Njam! -Ne greš ven? -Šele ob pol treh.
To je privatna zabava. Pojdi stran!
Pridi.
Poglejte, koga sem našel.
Zdravo, Juliet. -Pozdravljeni, ga. Rieper.
Veseli me,|da sem vas spoznala.
In v napadu besa Charles z mečem zabode Lancelota.
Debora je zdaj svobodna in se lahko poroči s Charlesom.
Tvojo mamo sem slišala na radiu. Oddaja za ženske
je polna živahnih pogovorov. -Pustila je ta program.
Preveč dela ima z zakonskim svetovanjem. -Zveni trčeno.
Očka! -O svojih zasebnih rečeh ne bi želela govoriti
s popolnim tujcem. -O, ne. Mami gre to odlično od rok.
Z nesrečnimi pari ima globoke pogovore in prepriča jih,
naj poskusijo znova. V dveh letih je imela le štiri ločitve.
Morala bi delati za ZN.
Žena obtožuje mene. Pravi, da sem jaz vsega kriv.
In kaj vi mislite o tem, g. Perry?
Prosim, kličite me Bill.
Ne vem, kaj je šlo narobe. Moja žena se počuti... -Ne.
Pogovoriva se o vaših občutkih, Bill.
Mama ima posebno tehniko. Imenuje se "globoka terapija".
Kaj pa je to? -Ne vem točno, je pa zelo priljubljena.
Pojej, Yvonne.
Moje krstno ime. -Menda izdeluješ krasne figurice.
Obožujem vse, kar je povezano z umetnostjo.
Tudi mi smo dobri v modeliranju.
Jaz se z mavcem nikoli nisem ukvarjal, zelo rad pa izdelujem
predmete iz lesa. -Ste tesar, g. Rieper?
V ribarnici delam. -Poslovodja je.
To je jedilnica. Oprostite. Zajtrk je od 7 h do 9 h.
Spalnice so majhne, a zelo čiste in udobne.
Vajino zgodbo bi morda objavil šolski časopis, ko jo dokončata.
Pravzaprav gre za roman. Poslali ga bova v New York.
Tam so vse velike založniške hiše. -Kaj res?
Torej se moram prijaviti za prvo izdajo.
Zaključili sva, kako žalostno je za druge,
da ne morejo razumeti najine genialnosti.
Upava, da jim bo knjiga pri tem v pomoč, čeprav naju v celoti
ne bo mogel razumeti nihče.
Port Levy, velika noč 1953
Charles ga je zgrabil za ranjeno ramo, ko je prigalopiral
na dvorišče. -Debora ga je pričakovala v zasebnih prostorih
na vrhu stolpa. -Na daleč je čutil njen vonj
in priganjal je svojega konja.
Zdrvel je noter, se vrgel na posteljo in jo divje zgrabil.
O, ja! Stavim, da jo je že prvo noč napumpal.
Kaj pomeni "napumpal"?
Ti tega ne bi razumel.
Povej mi, skoraj 10 let imam. -8 in pol jih imaš in neumen si.
Mama, s Paul sva se odločili, da Charles in Debora
dobita otroka, prestolonaslednika Borovnije.
Sijajna zamisel. -Ime mu bo Diello.
Kako dramatično ime. -Paul se ga je domislila.
Si pa res bistra.
Tako, končano.
Hilda, ne najdem pisma visoke komisije. Zahtevali so številke
najinih potnih listov. -Greš v tujino, očka?
Očka gre na univerzitetno konferenco v Anglijo.
Samo nekaj tednov naju ne bo.
Ti pa ne greš, kajne, mama? -Mislila sem iti.
Z očetom bi bila predolgo ločena.
Tudi jaz bi morala iti. -V šolo moraš, ljubica. Nova si.
Ampak...
Kdo gre po nakupih? -Jaz!
Cigarete potrebujem Čevlje obuj, Jonathan.
Julie!
Poglej, Paul! -Kaj?
Poglej. -Kaj?
Tako lepo je. -Kaj?
Tako lepe cvetlice...
Pojdi z mano.
V redu je. Vidiš?
Pridi.
Poglej!
Danes sva z Juliet odkrili ključ do četrtega sveta.
Imava ga že približno pol leta, a tega sva se zavedli
šele na dan Kristusove smrti.
Skozi oblake sva videli prehod. Vse je bilo tako mirno
in blaženo. Tedaj sva spoznali, da imava ključ.
S posebnim delom v možganih vidiva vrednost četrtega sveta.
To zmore le kakšnih 10 ljudi.
Na dva dneva vsako leto lahko uporabiva ključ
in pokukava v čudoviti svet, ki sva ga imeli srečo spoznati
na dan, ko sva našli ključ do prehoda med oblaki.
Potisni! Prihaja!
O, bog!
Fantek je.
Debora, imava sina in naslednika.
Klicala ga bom Diello.
Tako neverjetna ženska si. -Brez tebe mi ne bi uspelo,
Charles.
Kraljica Debora se s težavo otepa moža,
ki si je želi vsako jutro, vsak dan in vsak večer.
Hvala, Juliet.
Največ težav pa kraljici povzroča odpadniški sin Diello,
ki se je izkazal za neobvladljivega mulca
in kolje svoje varuške, kadarkoli se mu tega zahoče.
Dovolj, Juliet.
Je to zate šala? -Ne, ga. Stevens.
Misliš, da je duhovito, če se posmehuješ kraljevski družini
in smešiš kraljico in kraljestvo s temi svojimi neumnostmi?
To niso neumnosti! -Sedi, Pauline!
Ne razumem, zakaj ste se tako razburili. Napisala sem
spis o kraljevski družini, kot ste zahtevali.
Niste rekli, da morajo biti Windsorjevi. -Sedi!
Dekle, kot si ti, bi moralo biti za zgled. Pojdi na svoje mesto.
Nehaj, Juliet!
Ga. Hulme mi je povedala, da so danes izvedeli,
da ima Juliet tuberkolozo na enem pljučnem krilu.
Uboga Juliet!
Skoraj sem omedlela, ko sem izvedela.
Komaj sem zadrževala solze.
Preživela sem grozno noč. Ko bi vsaj še jaz dobila tuberkolozo.
Dajmo, sedi pokonci.
Nisem lačna. -Moraš jesti, Yvonne. Sinoči si pri večerji
komaj kaj pojedla. Dajmo.
Ne bom dovolila, da zboliš. -Samo nekaj časa bi rada
bila sama. -Morda si pozabila, da si bila nekoč zelo bolna,
jaz pa nisem.
Je lahko Juliet pri nas, dokler se njeni starši ne vrnejo?
Juliet je kužna. V bolnišnico bo šla.
Nihče ne bo skrbel zanjo! -Njena starša ne bosta odpotovala.
Odpovedati bosta morala potovanje.
Ne skrbi za Juliet.
Ni še prepozno, da odpoveva potovanje, če to želiš.
Tu ti bo zagotovo všeč.
Zelo mirno je. -Govorila sem s predstojnico. Obljubila mi je,
da bo še posebej lepo skrbela zate.
Lepo se uči, medtem ko okrevaš.
To je v dobro tvojega zdravja, ljubica.
Glavo pokonci, starina.
Štirje meseci minejo, kot bi mignil.
Juliet vsaj dva meseca ne bo smela sprejemati obiskov.
Za vsak slučaj sem te naročila na rentgen pljuč.
V soboto bom naredil hišico za ptičke. Bi mi kdo pomagal?
Nekoč si rada izdelovala stvari z očetom, Yvonne.
Nocoj se mi je posvetilo, da bi si morali z Juliet
dopisovati kot Charles in Debora.
Napisala sem 6 strani kot Charles in 2 strani kot Paul.
Sijajno se je odzvala na zamisel.
Dragi Charles. Pogrešam in obožujem te kot ti mene.
Hrepenim po dnevu, ko bova ponovno skupaj.
A medtem ko venim v tej hiši bolezni, se moje misli vse bolj
sučejo okoli problema najinega sina. Čeprav ima šele 10 let,
je pobil že 57 ljudi, in nič ne kaže, da bi želel prenehati.
To me skrbi, Charles.
Najdražja Debora. Še vedno me zaposljujejo državniški posli.
Moram reči, da so nižji razredi izjemno dolgočasni.
Da si skrajšam čas, sem moral včeraj ubiti nekaj kmetov.
Diello je hotel na vsak način z mano. Tako je tečnaril,
da sem mu moral dati sekiro v roke. Glave so letele.
Pa ne le zapornikov. Skupila jo je tudi kraljeva straža,
moj sluga in nekaj nesrečnih mimoidočih.
Tako sem obupana, da bi Diella najraje prepustila kardinalu
v upanju, da ga pravi odmerek vere popelje na pravo pot.
Ponovno pozdravljena.
Kako si? Gotovo ti je težko, ker si ločena od svojih sošolk?
Imam nekaj, kar bi morda želela videti.
JEZUS TE LJUBI
Moderna medicina žal ni vsemogočna v boju z boleznimi,
kot je tuberkoloza. In zato sem tukaj...
Poišči Jezusa, Juliet!
Yvonne!
Paul!
Tako srečna sem, da te vidim!
Ne hodi ji preblizu! Ni še povsem zdrava.
Zdravo, Juliet. -Zdravo.
Prinesli sva ti malo sadja. -Najlepša hvala.
Lepo ti gre. -Nadzornica me ima od vseh bolnikov najraje.
Pokazala mi je svoje posebne zanke. -Zelo lepa barva.
Zate je.
Moj bog, koliko pisem.
Se imajo tvoji starši lepo na potovanju?
Nekaj je še neodprtih.
Hranim jih za težke čase.
Vem, da ti je težko biti tukaj, a to je dobro za tvoje zdravje.
V dobro mojega zdravja sta me poslala na Bahame!
In v Zaliv preklete Irske, v dobro mojega zdravja!
Oprostite, ga. Rieper. Izčrpana sem.
Ne bova te utrujali, dragica.
Ne moreš še malo ostati, Paul? -Ne. Na vlak morava, Yvonne.
To je pa res nekaj posebnega. Prekleto pametna si.
Debora je poročena s Charlesom, Nicholas pa je
njen učitelj tenisa? -Ja, toda med njima ni ničesar.
Debora ne bi nikoli padla na navadnega smrtnika.
Nicholas se je zagledal v Gino, osupljivo lepo ciganko.
Podobna ti je, Yvonne.
Juliet jo je naredila. -To je pa res neverjetno.
Gotovo poznata vso kraljevo lozo za zadnjih 5 stoletij.
Ja, vse sva razdelali.
Nikoli ne boš uganila, kaj se je zgodilo. -Kaj?
John se je zaljubil vame. -Tisti bedasti podnajemnik? -Ja.
Kako veš? Ti je povedal? -Ne, a tako očitno je.
Mi zato nisi odgovorila na zadnje pismo?
Ne, trapica. Samo dražim te.
Samo neumen fant je.
Yvonne?
Kaj hočeš? -Ne morem spati.
Si lahko sposodim knjigo? -Zapri vrata.
Tole je videti zanimivo.
Nekateri od teh vzorcev so videti silno zapleteni.
Si poskusila splesti grelec za čajnik?
Prekleto mraz je, kaj?
Lahko smuknem v posteljo, da se malo ogrejem?
Noge imam čisto ledene. -Moral bi obuti copate.
Daj, no, Yvonne. Na smrt se bom prehladil.
Samo za minutko.
Kdo bi si mislil, da se v tako kratkem času lahko zgodi
toliko stvari. Zgodila se je strašna tragedija.
"Dekleta, to ni "o", pač pa "i"." In potem cvili,
kot bi jo kdo zbadal. Trapasta stara vreča.
Ljubim te, Yvonne. -In zgodovino predava senilen star netopir.
Takole pravi: "Charles II. je Nell Gwynne spoznal na barki."
"On je bil bogat pric, ona pa lepa mladenka."
"Take stvari se dogajajo. "Ni čudno, da ne blestim
pri zgodovini. -Me ljubiš tako, kot jaz ljubim tebe?
Seveda, dragi moj Nicholas. -Ime mi je John.
Nicholas mi je bolj všeč. -Kliči me, kakor želiš.
Kaj delaš? -Nič.
Prekleto!
Pojdi v hišo.
Strla si mi srce, Yvonne.
Ležala sem kot hipnotizirana. Bilo je preveč strašno,
da bi lahko verjela.
Ko sem vstala, sem spoznala, da je oče povedal mami.
Pridete to soboto v park Lancester, g. Rieper?
Kje je John? Rekel je, da bova šla skupaj. -John ne stanuje
več tukaj. -Zjutraj je odhitel. Menda mu je zbolela mama.
Sprva so me obhajale zle slutnje, zdaj pa mi je jasno,
da je moj zločin prehud za navadno pridigo.
Od zdaj naprej boš spala v hiši, kjer bova lahko pazila nate.
Motiš se, če misliš, da bova dopuščala tako vedenje.
Šele 14 let imaš. Otrok si še!
Kaj je narobe s tabo? Veš, kaj se lahko zgodi s fanti.
Nimaš prav nič samospoštovanja? -Lahko zdaj grem?
Misliš, da si tako pametna! Očeta si spravila v jok!
Kakšna sramota! Onečastila si mene in družino.
Samo cenena cipica si. -Najbrž sem se vrgla po tebi.
Šele 17 si jih imela, ko si zbežala z očetom.
Babi Parker mi je povedala.
Zamudila boš.
Obupana sem. Nicholasa strahotno pogrešam.
Mama misli, da ga ne bom več videla. Kaj pa ona ve.
Nicholas je bil srečen, da sem prišla.
Kakšno uro sva se pogovarjala, potem pa sva šla v posteljo.
Vabilo sem najprej zavrnila, pa je postal tako gospodovalen,
da nisem imela izbire. Spoznala sem, da v četrtek ponoči
nisem izgubila nedolžnosti, zato pa sem jo nedvomno zdaj.
BOROVNIA
Charles. -Gina, kako lepo, da si tukaj.
Debora!
Diello! -Previdno, Gina. Skoraj smo te izgubili.
Za vas, moja dama.
Debora?
Jočeš.
Ne bodi žalostna, Gina.
Yvonne!
Yvonne?
Saj te ni bolelo, kaj?
Domov moram.
Tako zelo te ljubim.
Očka!
Živita med dvema vestnima hčerama, moža,
ki dve prelepi hčeri ima. Poznati ne moreš,
lahko le ugibaš o sladki mehkobi tega dotika.
Le malo jih je, ki razumejo dvojice te genialnost.
Mamica!
Ljubica, dobrodošla doma.
Yvonne, počakaj! Še vedno te ljubim! -Proti njima
vsak moški zbledi. Njuna vladavina svetu je v čast
in silno spoštujem njuno oblast
s poplavo ljubezni, znano le redkim. -Yvonne!
Lepo.
Ob dveh tako nebeških bitjih le čudež moreš občutiti.
V rjavih očeh je gorelo sovraštvo, gorivo je sovrag.
V sivih očeh ledeni lesk, okruten, prezirljiv.
Zakaj ljudje taki tepci so, da ne razumejo modrosti,
ki v teh čudnih očeh se skriva?
In ta dva čudovita človeka sva ti in jaz.
Ga. Rieper, smem vstopiti? -Seveda.
Hvala.
Vaša hčerka je poduhovljeno dekle z bujno domišljijo...
Če preživlja preveč časa pri vas, kar naravnost povejte.
Zagotovila nama je, da vas ne moti, če prenočuje pri vas.
Zadeva je|malce bolj zapletena.
Odkar sva se z ženo vrnila, se Juliet vede dokaj zmedeno.
Odrezava je, vzkipljiv |in na splošno zelo razdražljiva,
kar ni značilno zanjo. -Vam smem ponuditi šeri, dr. Hulme?
Ne, hvala. Veste... -Tudi Yvonne si ni več podobna.
Zaklepa se v sobo in samo še piše. -Z ženo sva mnenja,
da je to prijateljstvo...
Nezdravo. -Se strinjam. Ves čas čepita v hiši
in pišeta roman. Manjka jima svežega zraka in gibanja.
Nisem prepričana, da vem, kaj mislite.
Kaže, da je vaša hči do Juliet razvila nekakšno
nenormalno privrženost. -Kaj je storila? -Ničesar.
Skrbi me intenzivnost tega prijateljstva.
Mislim, da bi težave morali preprečiti, preden se zgodijo.
Dr. Bennett je moj dober prijatelj. Splošni zdravnik je,
spozna pa se tudi na otroško psihologijo.
Če se Pauline res razvija v nekakšni kljubovalni smeri,
jo bo dr. Bennett gotovo znal spraviti nazaj na pravo pot.
Pa tvoje učenje? Rada hodiš v šolo?
Si zadovoljna doma?
Odgovori dr. Bennettu, Yvonne!
Yvonne! -Ga. Rieper, bi hoteli morda počakati zunaj?
Se dobro razumeš z mamo? -Ne. -Zakaj ne?
Kar naprej nerga. -Si zato tako rada pri Hulmovih?
Ali pa si le rada z Juliet?
So ti všeč deklice? -Ne.
Zakaj ne? -Trapaste so. -Juliet ni trapasta.
Ne. -Yvonne, nič slabega ni, če ima človek intimne prijatelje.
A včasih postane vse skupaj preveč intimno in taka druženja
prinesejo težave. Ni dobro imeti samo enega prijatelja.
Z ženo jih imava veliko in z vsemi se redno druživa.
To je povsem zdravo. Morda bi morala
več časa preživeti s fanti.
Prekleti bedak!
Ga. Rieper.
Homoseksualnost.
Vem, beseda ni prijetna, a nikar ne zganjajmo panike.
To je pogosto prehodna faza pri dekletih Yvonninih let.
Toda vedno je bila zdrav, vesel otrok. -Kadarkoli lahko udari
in mladostniki so še posebej ranljivi. -Kaj pa bruhanje?
Precej je shujšala. -Nobene fizične težave ne najdem.
Tuberkoloze nima. Hujšanje lahko pripišem
le njeni psihični motnji.
A ne delajte si preveč skrbi. Yvonne je mlada ni močna
in za sabo ima ljubečo družino. Mogoče je, da bo to prerasla.
Če ne, pa medicina skokovito napreduje. Vsak hip
lahko dobimo pravo zdravilo.
Mama mi je danes začela pridigati, še preden sem se
docela predramila. To se mi je zdelo zelo nepravično.
Izrekla je strašno grožnjo. Pravi, da nikoli več
ne bom smela k Hulmovim, če se mi zdravje ne popravi.
Ta misel je preveč strašna. Življenje bi bilo neznosno
brez Debore. Ko bi le lahko umrla.
To ni le prazna in minljiva misel. V zadnjih nekaj tednih
sem spoznala, da bi bila to najboljša rešitev,
in misel na smrt me ne plaši.
Hvala!
Dobil sem nogavice!
Te boli, dragica?
Tvoja noga. Te boli?
Moj novoletni sklep je precej bolj sebičen kot lani.
Od zdaj bo moje vodilo: Jej, pij in se veseli,
saj boš že jutri morda mrtva.
Pripravljene? Nasmehnite se!
Tole je danes prispelo, Yvonne. -Ime mi je Gina.
Pismo iz šole, od ge. Stewart. -Kaj pa hoče stara Stew?
Pravi, da si popustila in da morda ne boš dobila spričevala.
Komu mar? -Meni je mar in tvojemu očetu tudi.
Želiva, da dobiš dobro izobrazbo. -Sama se izobražujem.
Padla boš iz angleščine! Nekoč si bila najboljša v razredu.
Svojo knjigo pišem. -Misliš, boš s tem prišla do spričevala?
Misliš, da bo to kdo objavil? -Kaj pa ti veš?! Pojma nimaš
o pisanju. Največja nevednica si, kar jih poznam.
Nevljudna si in žaljiva. Tako groznemu otroku že ne bom
plačevala šolanja. -Saj nočem hoditi v šolo!
Potem pa si poišči službo in sama skrbi zase.
Mislim, da se mi meša. -Ne, Gina. Vsi ostali so nori.
Odpotujva preko oceana. -Da bi sami potovali?
Kam bi šli? Na Bahame že ne, tam je obupno.
Seveda!
Tako očitno je!
Lase bom vrgla čez ramo, da bom kot Veronica Lake.
Pri miru stoj, sicer bodo motne. -Pohiti, zmrzujem!
Samo še nekaj slik.
Nagnila se bom naprej, da pokažem več dekolteja.
Dekleti počneta nekaj sumljivega v kopalnici.
Mislim, da se fotografirata. -Pri miru ju pusti.
Sprejmem prisotnost Rieperjeve, a nobenega mišmaša nočem.
Prepričana sem, da je povsem nedolžno.
Gotovo bosta opazila, da so stvari izginile. -Okrivila bosta
služkinjo. Kar naprej krade.
Tole je vredno vsaj 50 funtov. -Lahko poskusim odpreti
očetov sef. Dobila bom ključe njegove pisarne. -Krasno!
Kot bi mignil, bova zbrali denar.
Danes sem vstala ob 5.30. Pred osmo sem postorila
vse po hiši. Celo Wendi sem odnesla zajtrk v posteljo.
Tako zadovoljna sem s sabo in z najino prihodnostjo.
Tako brilijantno bistri sva.
Lase si umivam, Laurie.
Takoj bom.
Je še vedno notri? Dajmo, Yvonne.
Dovolj časa si imela.
Yvonne! -Ja, ja, ja.
Takoj odpri vrata! -Oblačim se, kakor hitro morem, zaboga!
Odpri!
Mama mi je po stari navadi že spet držala pridigo.
Takoj sem poklicala Deboro, saj sem morala nekomu zaupati,
kako preziram mamo.
23. april 1954
Balon je vzletel. -Kaj pa čvekaš?
Tole te bo stalo 100 funtov, sicer povem očku.
Z g. Perryjem sva zaljubljena, Juliet. -Hilda!
Tvoj oče ve za naju. Dokler zadev ne uredimo drugače,
bomo vsi trije živeli skupaj. -Vseeno mi je, kaj počnete.
S Paul greva v Hollywood. Komaj naju že čakajo.
Filmski zvezdi bova. -O čem pa govoriš?
Vse je urejeno. Tvojih 100 funtov
tako ali ne potrebujeva. V rit si jih vtakni!
Debora mi je povedala pretresljivo novico.
K njej grem, da se o vsem pogovoriva.
Debora je bila še v postelji, ko sem prispela.
Dr. Hulme je hotel govoriti z nama v salonu.
Z mamo se ločujeva.
Bila sem preveč pretresena, da bi mogla dojeti.
To je neverjetno. Ubogi oče.
Dr. Hulme je bil zelo prijazen in razumevajoč. Rekel je,
da mu morava povedati vse o najinem odhodu v Ameriko.
Bil je vzpodbuden in deprimirajoč obenem.
Dolgo smo se pogovarjali in na koncu sva bili z Deboro
ne robu solz.
Kaj nam bo zdaj prinesla prihodnost? Morda bomo šli vsi
v Italijo in še marsikam ali pa nikamor.
Ne vemo, pri čem smo, in marsikaj je odvisno od usode.
Dr. Hulme je najbolj plemenit in čudovit človek,
kar jih poznam. O nečem pa sva bili z Deboro odločeni:
plavali ali potonili bova skupaj.
Z mamo sva se pogovorila in sprejela nekaj odločitev.
Zapustil bom univerzo in se vrnil v Anglijo.
Ampak, očka, ne moreš me kar pustiti z mamo.
Najbolje se nama zdi, da odideš z očetom. -Gre tudi Gina?
Seveda ne.
Brez Gine ne grem v Anglijo!
Ne greš v Anglijo, ljubica.
Pustil te bom pri teti Eeni v Južni Afriki. -Tvoja pljuča
še niso zdrava. Toplejšega podnebja si potrebna.
V dobro tvojega zdravja.
Hulmovi bodo pazili name. Želijo, da živim z njimi.
Ne bodi smešna. Najina hči si, sem sodiš.
K Debori sodim.
V Južno Afriko grem. -Nikamor ne greš. Šele 15 let imaš.
Morata me pustiti.
Pogovorili se bomo, ko se pomiriš.
Bila sem silno depresivna in resno sem razmišljala
o samomoru.
Ni se mi več zdelo vredno živeti.
Smrt je najlažji izhod.
Še vedno si lahko dopisujeta. -Jeza na mamo je zavrela v meni,
saj je prav ona ena največjih ovir na moji poti.
In naenkrat sem se domislila, kako se rešiti te ovire.
Če bi ona umrla...
Dr. Hulme je ogromno naredil za našo šolo,
tako v družbenem kot v uradnem smislu.
Njemu in gospe Hulme želimo v prihodnosti vse najboljše.
Vse bo v redu, Gina. G. Perry mi je obljubil 50 funtov
za konja. To je že 120. Samo še 30, pa bo dovolj.
Nič ne pomaga.
Bila sem v uradu za izdajo potnih listov. Ne dajo mi ga,
dokler ne dopolnim 20 let. -To ni res. Jaz ga imam.
Ne. Potrebujem soglasje staršev.
Ne joči, Gina. Prosim, ne joči.
Ne bova se ločili. Ne bova.
Ne morejo naju prisiliti! Ne morejo, ne morejo...
Sovražim te!
Yvonne.
Ne bodi taka, ljubica.
Debori nisem povedala, da se nameravam znebiti mame.
Nič se še nisem odločila, saj nočem končati v domu.
Poskušam se domisliti načina...
Govorila sem s Hildo Hulme. -Kaj je spet?
Pravi, da je Juliet v groznem stanju. -Neobvladljiva je.
Rekla sem ji, da Pauline ne gre v Južno Afriko.
Tega noče sprejeti.
Gotovo sta slišala isto od svoje hčere.
Yvonne že skoraj dva tedna ni spregovorila z mano.
Ja, no...
To je bilo za vse nas težko obdobje, ga. Rieper.
Odrinila naju je iz svojega življenja, ga. Hulme.
To naju zelo skrbi. -Predlagam, da dekletoma dovolimo
preživeti zadnje tedne skupaj. Naj Pauline stanuje pri nas,
dokler Juliet ne odide. -Pa je to pametno?
Morda bi vam lahko nocoj telefoniral? -Ja, seveda.
11. junij 1954
Charles! Charles!
Dojeli sva, zakaj sva tako telepatsko povezani
in zakaj naju ljudje gledajo in obravnavajo tako čudno.
Ker sva nori.
Obe sva popolnoma nori!
In vsi svetniki so nori. In dr. Hulme je povsem blazen.
Prvič sem videla "tisto". Debora mi je vedno govorila,
da je odvraten.
Ogaben je, ostuden. Česa bolj odvratnega še nisem videla,
pa vendar ga obožujem.
Nekaj časa sva govorili o tistem in bili sva
vse bolj vznemirjeni. Predstavljali sva si,
kako bi se ljubil kateri od svetnikov.
Preživeli sva vročično noč ob mislih na svetnike.
Bilo je prečudovito, nebeško in najino.
Bili sva zelo zadovoljni.
Spoznali sva mir blaženosti
in veselje greha.
S tabo grem.
Ja.
Vem, kaj bom storila z mamo.
Ne bova si delali preveč preglavic.
Nekakšna nesreča...
Ljudje vsak dan umirajo.
Misel dneva je bila ubiti mamo. To sicer ni nič novega,
a tokrat imava dokončen načrt, ki sva ga odločeni izpeljati.
Skrbno sva ga izdelali in obe sva navdušeni nad njim.
Seveda sva bili malce živčni, toda uživali sva v pričakovanju.
Samo najboljši ljudje se v iskanju sreče spopadajo
z vsakršnimi ovirami.
Zadnjo noč sva preživeli naravnost čudovito
v vseh ozirih. Pobrali so me ob 14 h.
Bila sem prisrčna in pridna. Še malce sem izpopolnila
najin načrt. Začuda sploh nisem imela slabe vesti.
Pozno sem vstala in pomagala mami. Debora je klicala
in dogovorili sva se, da uporabiva kamen v nogavici
namesto vreče s peskom. Pomenili sva se o umoru.
Bila sem vznemirjena, kot pred zabavo presenečenja.
Mama je nasedla in srečni dogodek bo jutri popoldne.
Ko bom naslednjič pisala v dnevnik, bo mama mrtva.
Kako čudno, pa vendar, kako razveseljivo.
Mama!
22. junij 1954, torek
Malo pišem na jutro pred smrtjo.
Zelo sem bila vznemirjena. Sinoči sem se počutila
kot na božični večer. Zdaj bom vstala.
Juliet, pohiti!
Mislil sem že, da sem te izgubil.
Mama...
Rožnata lička imaš. Tega že tako dolgo nisem videla.
Adijo. Lepo se imej, ljubica. -Bom.
Tako zelo se veselim.
Adijo, očka. Se vidiva zvečer.
S tem bi nahranila celo vojsko. -Zdravo.
Zdravo, Juliet.
Kako lepa obleka. -Hvala. Posebej za to priliko
sem jo kupila.
Sadje. -V skledo ga bom dala.
Pojdiva gor. Včeraj sem napisala prvih 10 strani svoje opere.
Prav.
Si tudi ti potna? Jaz sem vsa prepotena.
Zgodba v treh dejanjih s tragičnim koncem.
Tvoja mati je dokaj nesrečna ženska, kajne?
Ure in ure sem razmišljala, če bi morala Carmelita pristati
na poroko z Bernardom. -Mislim, da ve, kaj se bo zgodilo.
Ni bilo videti, da nama zameri. -Naposled sem se odločila proti.
To bi pokvarilo vso zabavo. -Razmerja so bolj zanimiva
od zakona. Mama lahko to potrdi.
Res je, videli so ga na oddelku s perilom. -Nič ni slabega
v tem, da sir Hillary kupuje perilo ženi.
Zelo prijeten je bil. -Gotovo je bilo termo perilo.
V spalnici gotovo postavi šotor, kot bi bila v hribih.
Dovolj, Yvonne. -Ta človek je ponos naroda.
Pospravila bom. Kdo mi bo pomagal? -Jaz. Samo da se rešim
Stana in Olia.
Nazaj moram. Adijo, ljubica. -Adijo.
Lepo se imejte, vsi skupaj. -Adijo, očka. -Adijo, g. Rieper.
Malce se bom uredila.
Ali ni lepo? -Sprehodimo se tukaj. Pridi, mama.
Ne, najprej bi popila skodelico čaja. Pridita.
Ti ga pojej. -Ne, na postavo pazim.
Saj niste debeli, ga. Rieper.
Čez božične praznike sem se zelo zredila.
Daj, mama.
Privošči si.
Naj bo.
Yvonne, nazaj bi morale. Zamudile bomo avtobus.
Juliet, zapni si plašč. Prehladila se boš.
Poglej, mama.
Gina!
Pohiti!
Gina!
Juliet, ne odhajaj! Prihajam! Ne odhajaj!
Ne moreš!
Počakaj!
Žal mi je.
Ne!
Po Honorini smrti je policija našla Paulinin dnevnik.
Takoj so jo prijeli zaradi materinega umora.
Juliet so prijeli in obtožili dan kasneje.
Po Paulinini aretaciji je prišlo na dan, da njena starša
nista bila poročena. Pauline so obtožili
pod maminim priimkom, Parker.
Avgusta 1954 je porota zavrnila obrambo z neprištevnostjo.
Pauline Parker in Juliet Hulme so obsodili zaradi umora.
Bili sta premladi za smrtno kazen, zato so ju poslali
v ločena zapora, kjer sta ostali do vladnega preklica.
Juliet so izpustili leta 1959. Iz Nove Zelandije
je takoj odpotovala k materi. Pauline so izpustili
dva tedna kasneje, a je ostala v Novi Zelandiji do leta 1965.
Pogoj je bil, da se nikoli več ne smeta srečati.
Prevod in tehnična obledava:| FIVIA, Vojnik